Uniunea Europeana - etapa noua în procesul de integrare europeana promovat prin crearea Comunitatilor Europene.
1. Precizari prealabile
Desi Actul Unic European, în preambulul sau, si pentru prima data cuprinde hotarârea statelor membre de a realiza o Uniune europeana si de a o dota cu mijloace de actiune necesare, temeiul juidic al Uniunii Europene ramâne Tratatul de la Maastricht. Dar acest tratat este continuarea si dezvoltarea într-o noua etapa ,,a procesului de integrare europeana angajata - nainte de acest tratat - prin creearea Comunitatilor Europene,, (potrivit Preambulului TMs.).
Înainte de TMs., statele membre ale Comunitatilor Europene
(cele 6, apoi,
în numar de 12) aveau sa ajunga la o ,,juxtapunere a doua structuri sociale,
legate între ele printr-o
instiutie comuna
106 A se vedea, Louis Cartou, L'Union européenne. Traités Paris - Roma - Mastricht, Ed. Dalloz, Paris, p.66
40
pe de o parte Comunitatile Europene (C.E E., EURATOM, C.E.C.O.), denumite organizatii de integrare, ale caror decizii sunt luate de catre institutii distincte de ale statelor membre;
pe de alta parte Cooperarea politica europeana (CPE), în domeniul politicii, esentialmente externe, cu excluderea domeniului apararii, încredintata, printr-un acord între state, unor reuniuni a ministrilor statelor membre, guvernate de principiul unanimitatii.
Comun celor doua structuri era Consiliul European, care reunind sefi de stat sau de guvern avea sa-i succeada asa numitele
,,întâlniri la nivel înalt" - samituri.
În mare, aceasta structura a fost preluata de Tratatul de la
Maastricht, careia avea sa-i aduca importante modificari.
Comunitatile Europene.
2. 1. Competentele comunitare, înainte si dupa Tratatul de
la Maastricht
Comunitatile s-au nascut prin tratate multilaterale, negociate
pe parcursul conferintelor internationale, semnate de catre plenipotentiarii celor 6 state fondatoare ratificate si intrate în vigoare dupa principiile clasice ale dreptului tratatelor.
Chiar daca T.C.E.C.O. s-a încheiat pentru 50 de ani, au urmat
Tratatele de la Roma, care s-au încheiat pentru o durata nelimitata (art.
CE, si 208 EURATOM) , pentru a raspunde finalitatilor permanente ale integrarii europene"
→ Prin tratatul Tratatul de la Maastricht denumirea Comunitatea Economica Europeana - C.E.E. -a fost înlocuita cu termenii Comunitatatea Europeana - C.E. titlu II, art.G) pentru a exprima largirea domeniilor de competenta comunitara, de la cele economice la cele ne-economice. Consecintele acestei ,,înlocuiri" sunt:
- competentele economice ale C.E E. sunt dezvoltate;
- competentele ne-economice sunt adaugate la acestea;
politica monetara capata amploare, marcata, în mod esential de creearea unei monede unice.
→ Comunitatile Europene, conserva competentele initiale prevazute,
si
primeste
competente noi, economice
si
ne-economice.
Ansamblu de competente constituie ,,piata interna", potrivit
dispozitiilor din TMS., art. 7- A.
107 A se vedea, Gui Isaac et Mark Blanquet, op. cit. p. 22
41
Competentele initiale ale celor trei tratate institutive sunt prevazute dupa cum urmeaza:
- Tratatul de la Roma - CEE (numit si Tratatul Pietei Comune),
se aplica tuturor economiilor statelor membre. Competentele CEE au fost completate si precizate prin Actul Unic European (1 -18 februarie, 198 ) adoptat pe baza unei Carti albe a Comisiei (iunie
Actul Unic a fixat drept obiectiv realizarea unei unei , piete interne" pâna la 1 ianuarie 1993.
Tratatul de la Roma - CEEA sau EURATOM, are drept obiect punerea în comun - în domenii limitate - industriile nucleare ale statelor membre. Domeniul de competenta al acestui tratat este limitat
la obiect si subiectele sale. Obiectul este format din acle produse definite prin art. 197: substante mineraliere specifice, minereuri extrase din materiale neprelucrate-brute. Tratatul se aplica unor subiecte determinate: State membre, si ,,persoane si întreprinderi" (desemnate prin art. 19 ). Persoanele sunt persoane fizice care exercita pe teritoriul Comunitatii n tot sau în parte activitatile lor într-
un domeniu prevazut de Tratat. . Întreprinderile sunt întreprideri sau institutii de drept public sau de drept privat care exercita în tot sau în parte activitatile lor în aceleasi domenii.
- Tratatul de la Paris - CECO - ,,asigura unificarea economica a statelor membre într-un domeniu, de asemenea, limitat, carbune si otel" Ca si T EURATOM, T.C.E.C.O. a avut un domeniu de competenta limitata, atât în privinta obiectului sau cât si în privinta destinatarilor lui (a subiectelor). Ca obiect, este limitat la industriile de carbune si otel. Tratatul precizeaza produsele corespunzatoare acestor industrii (în anexa I- recizeaza notiunea de carbune si produse siderurgice, în anexa, II defineste conditiile de aplicare a tratatului la produse feroase, si anexa III, se refera la oteluri speciale). Subiectele
de drept avute în vedere de tratat sunt :
- statele membre, care actioneaza în numele Comunitatii, ca adevarati administratori ai acesteia
întreprinderile; ,,în sensul prezentului tratat", precizat de art.
80, se adauga ,,asociatiie", potrivit
art. 48 C.E.C.O. Întreprinderile, potrivit art. 80, sunt acelea care desfasoara pe teritoriul C.E.C.O. (art.79 alin. ) o activitate de productie în domeniul carbunelui si otelului. n plus, dispozitiile Tratatului au în vedere si acele întreprinderi sau ,,organisme"
care
desfasoara,
în
mod obisnuit, o
A se vedea, Louis Cartou, op. cit. p. 68.
109 Idem.
42
activitate de distributie, alta decât vânzarea catre consumatorii casnici, sau artizanatul (art.80), si asociatiile de întreprinderi.
Extinderea competentelor comunitare la noi a domenii economice
În momentul intrarii în vigoare a Actului Unic European, Comunitatile Europene evidentiau doua însusiri, aceea de Uniune vamala si de Uniune Economica si monetara.
Uniunea economica si monetara era compusa din acele politici care, în marea lor majoritate, erau formate în limita tratatului C.E E.
pe baze, considerate subrede , de exemplu, politica agricola, care se adauga politicii industriale generale, sau, mediu înconjurator, protectia consumatorului, cercetarea, energia. Politica transporturilor s-a dezvoltat n limita prevederilor Tratataului, pentru acest sector. La aceste politici se adauga sectoarele traditionale: siderurgie, carbune, domeniul nuclear.
Aceste politici au fost înserate de A.U.E., în Tratatul C E.E., si
se regasesc moficate în Tms., de exemplu: protectia consumatorilor (art. 129- A), industria (art. 130), cercetarea (de la 130- F la 130- P), mediul (de la art. 13 - A la 130- E). De ramarcat ca TMs. Nu prevede nici o dispozitie cu privire la politica enegetica.
Sectoarele eonomice ale C.E. se extind, tratatul C.E. cuprinzând dispozitii noi referitoare la retelele transeuropene de la art. 129- B la D), ce privesc, în mod esential, transporturile, telecomunicatiile, energiea.
Extinderea competentelor comunitare la domenii ne- economice. C.E.E. a fost solicitata sa intervina, în domenii care erau situate în fara sferei de competenta economica pe care tratatele le-o atribuise. De exemplu, politica universitara ramânea de domeniul competentei nationale în masura în care nu se dovedea ca având o contributie la formarea profesionala. Pentru a ocoli aceasta limita, Curtea de Justitie a a dat o interpretare mai larga notiunii de formare profesioanla pentru a premite studentilor sa beneficieze de dispozitiile dreptului comunitar
Pe de alta parte, C.E.E. avea sa înceapa sa adopte
acele
dispozitii juridice
care
se
aplicau
în
domeniile
de
cativitate
ne-
economice, de exemplu, directivele ce reglementau libera circulatie a persoanelor
ne-active
10 Ibidem.
1 CJCE, 242/87 si 56/88 din 30. 05. 1989, a se vedea, Louis Cartou, op. cit. p. 69.
12 Directivele 90-364 la 366 din 28. 06. 1990, JOCE, n. L. 180 din 13. 07. 1990.
43
TMs. confera Comunitatii europene competente, clare, în domeniile ne-economice, de exemplu: politica educatiei - independent
de formarea profesionala ( art.126 si urm.), sanatatea publica (art. 129
si urm), cultura (art. 12 ).
n aceste domenii institutiile comunitare aveau sa ia initiative mai ales sub forma rezolutiilor, recomandarilor, etc sau dispozitii luate
în cadrul politiciii economice: protectia lucratorilor, mediu înconjurator, etc.
Uniunea Economica si monetara - prezentare generala. Unul din principiile, considerate ambitioase ale TMs. a fost, nu creearea, ci adâncirea Uniunii Economice si Monetare, care sa depaseasca Sistemul Monetar European SME), prin instiuirea unei monede unice Ecu. Textele adoptate în acest scop sunt articolele introduse în Tratatul C.E.E., si anume: art. 3-A si 4-A (baza generala); de la 73-A la 73-N (capitalurile); de la 102-A la 109-M politica economica si monetara). Aceasta politica trebuie sa se sprijine pe o Uniune economica condusa prin, asa numitele, ,,mari orientari , a carei realizare sa faca obiectul unei ,,supravegheri multilaterale". Realizarea va fi Ecu, moneda unica, chiar daca în acest sistem vor co-exista si monedele nationale. Gestiunea acestei monede va fi încredintata unei organizatii independente, Sistemul european al bancilor centrale SEBC), al carui motor este Banca centrala europeana (BCE). Protocoalele anexate la Ttratul de la Mastricht au definit statutul acestor organisme. Uniunea economica si monetara a fost prevazuta a se realiza în trei etape, prima începând de la 1 iulie 1990, a doua, de la 1 ianuarie 1994, iar a treia, de la 1 ianuarie 1999.
Comunitatile Europene au fost supuse unui proces de ,,adâncire calitativa prin consolidarea unui numar de politici comune existente si prin lansarea de politici noi, sau realizate, pâna-n momentul respectiv, de o maniera timida. Dincolo de politicile: sociala, regionala si energetica, încep sa se concretizeze, politicile: industriala, cercetare stiintifica si tehnologica, alaturi de programele
de protectie a mediului înconjurator si al consumatorilor, care vor fi sistematic realizate
3. Cooperarea
politica europeana
A se vedea, Louis Cartou, op. cit. p. 70.
14 A se v edea, Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit p. 6
15 Idem.
44
Planul Fouchet desi esueaza 1961-196 ) realizeaza primele negocieri referitoare la creearea unei Uniuni politice europene. Planul avea ca scop creearea unei Uniuni care s-ar fi caracterizat printr-o politica externa si de aparare comuna, si care fi fost în masura sa asigure cooperarea statelor în materie de stiinta, cultura si de aparare a drepturilor omului.
În anul 1969, la ,,Samitul de la Haga, sefii de stat si de guvern din cele sase state membre hotarasc pe lânga accelearea procesului de integarare si realizare în etape a uniunii economice si monetare si relansarea cooperarii politice. Aceasta cooperare ram ne însa exclusiv ,,interstatala , fiind organizata printr-o serie de rapoarte, dupa cum urmeaza:
- raportul Davignon 27 octombrie 197 ) precizeaza ,, ministrii afacerilor externe din Luxemburg afirma ca ,,dezvolarea actuala a Comunitatilor europene impune ca statele membre sa-si armonizeze a punctele lor de vedere " si sa defineasca metodele de cooperare politica europeana;
rapoartele de la Copenhaga 1973) si de la Londra 1981) ca si declaratia solemna asupra Uniunii Europene (198 ) vin sa ntareasca obligatiile statelor membre n a-si preciza conditiile de functionare a organelor cooperarii politice ca si legaturile între cooperarea politica
si institutiile comuniatare
Mecanismul cooperarii politice, desi acopera, în principal, politica externa, are în vedere atât o cooperare tehnica în domeniul politiei în materie de lupta mpotriva actelor de terrorism (care începând cu anii 1976 se bazeaza pe reuniuni ale ministrilor de interne
- formeaza grupul Trevi) cât si o cooperarece ce vizeaza instaurarea treptata a unui spatiu judiciar european, începând cu domeniul penal pentru reprimarea actelor de terorism (care reuneste regulat ministrii
de Justitie)
La Samitul de la Paris din 1974, sefii de stat si de guvern hotarasc sa se întâlneasca de trei ori pe an în Consiliu European pentru a dezbate în acelati timp cu problememle comunitare si chestiunile cooperarii politice
16 A se vedea, Schoutheete de Ph , La coopération politique europ enne, Labor. Bruxelles, 2 éd.,
17 A se vedea, R. Bloes, Le plan Fouchetet le probl me de l'Europe politique, Éd. Du Collčge d Europe, Bruges, 1971.
18 A se vedea, Louis Cartou, op. cit. p. 76
19 A se vedea, Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit. p. 7.
120 Idem.
45
La aceste acte se adauga dispozitiile Actului Unic European, cu privire la ,,cooperarea europeana în materie de politica externa" care
,,institutionalizând si codificând, fara sa comunitarizeze practicile interguvernamentale anterioare ale cooperarii politice" înlocuiesc Declaratiile (Rapoaretele) de la Luxemburg, Copenhaga si Londra.
Cooperarea astfel conceputa, extinsa si în privinta aspectelor politice si economice, prefigureaza viitorul Uniunii Europene.
4. Consiliul European
→ În prezent, Consiliul European, compus din sefi de stat si de guvern, nu trebuie confundat cu Consiliul Uniunii Europene sau Cosiliul Comunitatilor Europene format din câte un reprezentant din fiecare stat membru, la nivel ministerial, mputernicit abilitat) sa angajeze guvernul acestui stat membru art. 203 alin. 1 C.E ).
Cadrul organizatoric ce sta la originea Consiliului European este reprezentat de întâlnirile la cel mai înalt nivel ale sefilor de stat
si de guvern, denumite summit-uri, practicate între anii 1961 si 1974,
si anume: Paris (februarie 196 ), Bonn iulie 196 ), Roma (mai
1967), Haga (decembrie 1969), Paris (octombrie 1972, primul summit
,,al celor 9" state membre), Copenhaga (decembrie 1973), Paris decembrie 197 ). Cele mai importante summit-uri au fost considerate cele de la Haga (decembrie 1969) si Paris (octombrie 1972).
- Summit-ul de la Haga a avut drept sarcina deblocarea constructiei europene si asumarea de angajamente politice. Rezultatele acestei conferinte privesc: desavârsirea politicii agricole, negocierile
cu Marea Britanie, noi cereri de aderare, punerea în aplicare a uniunii economice si monetare, etc.
- Conferinta de la Paris a fost întrunita din initiativa presedintelui Republicii Franceze, Valeréri Giscard d Estaing, în zilele
19-20 octombrie, 1972. Ea a definit, în preambulul comunicatului sau final, o serie de principii referitoare la relatiile
externe, ca temei
al
necesitatii firmarii pe plan mondial a Comunitatilor europene,
în
caliatate de entitate distincta. Publicat la sfâtrsitul conferintei,
comunicatul cuprinde o serie de angajamente politice: continuarea si desavârsirea unei uniuni economice si monetare; punerea în aplicare a unei politici regionale; dezvoltarea
politicii
sociale
si
a
politicilor:
industriala, stiintifica si tehnologica; politicile
mediului si energiei; definirea principiilor politicii externe comune fata de statele n curs de
121 Ibidem, p. 9.
122 A se vedea, Louis Cartou, ..................p. 79
46
dezvoltare, de statele industrializate, si fata de statele din Europa de est; cooperarea politica; dezvoltarea institutionala.
Actele adoptate cu ocazia acestor summit-uri nu sunt acte comunitare, sunt angajamente politice, care din punct de vedere juridic nu pot fi sanctionate. Rolul acestor summit-uri a fost mai ales
de a da un impuls institutiilor comunitare, de a debloca anumite negocieri de exemplu, la Haga, pentru negocierea în privinta aderarii Marii Britanii), asumarea de angajamente politice solemne si initiative noi . Sistemul summit-urilor ,,excelent în principiu" a fost considerat
ca prezenta inconveniente ,,spre deosebire de institutii care se întruneau la date fixe" . Din acest motiv, prin Summit-ul de la Paris,
s-a decis (la propunerea presedintelui francez) ca, întâlnirile la cel mai înalt nivel sa aiba loc într-o forma mai putin solemna, si regulata, aceea a Consiliului European
Existenta Consiliului European a fost juridic consacrata prin
Actul Unic European, care prevede în art. 2 ca, acesta reuneste sefii
de stat sau de guvern din statele membre, precum si pe presedintele
Comisiei. Acestia sunt asistati de ministri de externe si de un membru
al Comisiei. El se întruneste de cel putin doua ori pe an sau ori de câte
ori este nevoie, sub presedentia sefului de stat sau de guvern al statului membru care exercita presedentia Consiliului . ntâlnirea este organizata cu ajutorul logistic al Secretariatului General al Consiliului U.E. si al celui ce deserveste Comisia Europeana. În prezent, reuniunile se desfasoara n statul care detine presedentia Consiliului U E., însa, prin Tratatul de la Nisa s-a hotarât ca, un Cosiliu European de fiecare presedentie se va tine la Bruxelles, iar când Uniunea va numara 28 de membri, toate reuniunile acestui Consiliu sa aiba loc la Bruxelles.
→ Prin Tratatul
de
la
Maastricht,
care
a
reluat,
în
aceasta
privinta aproape identic dispozitiile din Actul Unic, în art. D, dobândeste un statut oficial. Rolul
sau
este de a da impulsurile necesare dezvoltarii Uniunii, si de a defini orientarile
sale generale.
123 Idem, p.80.
124 A se vedea, Raportul Vedel, raport la unui grup ad-hoc pentru examinarea problemeireferitoare la cresterea competentelor Parlamentului european. Publicat în suplimentul BCE, nr. 4/1972.
125 Prima reuniune a Consiliului European a avut loc la Dublin (10 si 1 martie, 197 ), capitala statului care asigura presedentia Comunitatilor la vremea respectiva.
126 Potrivit art. 203 alin. 2 C.E , ntrunirile obisnuite semestriale ale Consiliului europeanau loc n
ultima luna a încheierii perioadei de sase luniîn care fiecare stat membru exercita prin rotatie, presedentia Consiliului Uniunii Europene într-o localitate din cadrul statului membru respectiv;.
47
Consiliul European nu participa la procesul formal de luare a deciziilor stabilit prin tratatele comunitare. El se pronunta numai din punct de vedere politic, iar sarcina punerii în aplicare a politicii comunitare revine institutiilor comunitare, în special Consiliului U.E.
În acest domeniu, Tratatul de la Mastricht, în art. 13 alin. 1 si 2, precizeaza rolul Consiliului European, pentru ca în alin. 3, sa precizeze modul de conlucrare al acestuia cu Consiliul U E. în aplicarea politicii comunitare, dupa cum urmeaza:
- defineste principiile si orientarile generale ale politicii externe si de securitate comuna, inclusiv pentru problemele care au implicatii în domeniul apararii;
- stabileste strategii comune care vor fi implementate la nivelul Uniunii, în domeniile în care statele membre au interese comune importante. Strategiile comune precizeaza obiectivele si durata lor, precum si mijloacele care vor trebui furnizatede Uniune si de statele membre;
Modul de conlucrare al Consiliului European cu Consiliul U.E. în/si pentru punerea în aplicare a politicii comunitare se realizeaza astfel:
- deciziile necesare pentru definirea si implementarea politicii externe si de securitate comuna sunt luate de Consiliul U.E., pe baza orientarilor generale stabilite de Consiliul European;
- Consiliul U E. recomanda Consiliului European strategii comune, si le pune în aplicare, în special prin adoptarea unor actiuni comune si a unor pozitii comune;
- Consiliul U.E. asigura unitatea, coerenta si eficacitatea
Uniunii.
→ Tratatul de la Amsterdam a confirmat statutul Consiliului European ca principala sursa a impulsului pentru integrarea Europei. Consiliul European are cel mai înalt statut politic. Astfel, potrivit art.
99 alin. 3, Consiliul European, deliberând pe baza raportului Consiliului U E., adopta concluzii de orientare generala a politicilor economice ale statelor membre si ale Comunitatii. Pe baza acestor concluzii, Consiliul U.E., hotarând cu majoritate calificata, adopta o recomandare care stabileste orientarile generale.
Prin urmare,
Consiliul
European
nu
este
o
institutie nici a
Comunitatilor nici a Uniunii, este considerat în doctrina ca ,, exista si actioneaza mai curând ca un super-Consiliu, în componenta
precizata
127 A se vedea, O. Manolache, op. cit. p. 192
48
→ Prin Tratatul de la Nisa potrivit art. 4 alin 3 al T.U.E., Consiliul European trebuie sa prezinte Parlamentului un raport asupra fiecareia dintre reuniuni si un raport anual, cu privire la progresele realizate de Uniune.
→ Prin Tratatul de al Lisabona Consiliul European devine institutie
a Uniunii Europene. În aceasta calitate l vom analiza n cadrul institutiilor Uniunii Europene.
Actele Consiliului European
Pâna în prezent, Consiliul European a adoptat decizii de principiu în probleme importante chiar înainte sa fi fost facuta o propunere din partea Comisiei sau ca Parlamentul European sa fi fost consultat, ceea ce ar determina ca unele din hotar rile sale sa aiba caracter discretionar . Hotar rile sale nu sunt adoptate potrivit procedurii prevazute în tratatele comunitare, deoarece nu sunt acte ale unei institutii (comunitare). Neavând, prin urmare, efectele juridice ale unui act comunitar nu intra în sfera controlului juridctional al Curtii de Justitie si nu face obiectul unei trimiteri prejudiciare în interpretare sau în examinare de validitate (în conditiile art. 234 C.E.
si art. 156 Euratom . Din aceasta cauza actele Consiliului European
nu pot modifica obligatiile statelor membre stabilite prin dispozitiile
Tratatelor comunitare sau prin actele institutiilor comunitare
Cu toate acestea, în cadrul Consiliului European, de la primele reuniuni ale acestuia si pâna în prezent, s-au luat importante decizii referitoare la: introducerea alegerilor directe, extinderea Comunitatilor , materiile bugetare, acorduri asupra noilor bugete sau corectarea lor, acordarea de ajutoare suplimentare pentru cele patru tari comunitare considerate mai putin dezvoltate Spania, Grecia, Portugalia si Irlanda), uniunea economica si monetara, reforma polticii agricole comune, etc.
Datorita schimbarii statului juridic al Consiliului European,
prin Tratatul de la Lisabona, actele acestuia
trebuie privite din perspectiva calitatii
de
institutie
a
Uniunii,
motiv pentru
care
le
128 Idem, p. 192.
A se vedea, Brândusa stefanescu, Trimiterea prejudiciara n fata Curtii de Justitie a
Comunitatilor Europene, Revista de Drept Comunitar, 1/2003, Ed. Rosetti, Bucuresti, 200 , p.88-
90; Militaru Ioana Nely, Trimiterea prejudiciara în fata Curtii Europene de Justitie, Ed. Lumina
Lex, Bucuresti, 2005, p. 101 si urm.
130 A se vedea, O. Manolache, op. cit. p. 192.
131 În cadrul Consiliului de la Edinburg, din decembrie 1992, s-a dat acordul pentru primirea de noi membri, de exemplu: Austria, Finlanda si Suedia.
49
vom supune atentiei la capitolul corespunzator ce analizeaza institutiile Uniunii.
6. Personalitatea juridica a Comunitatilor Europene, în prezent
(pâna la intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona)
→ Potrivit art. 281 CE, 184 Euratom (si fostului art. 6 CECO),
semnatarii tratatelor care au instituit Comunitatile Europene au
recunoscut fiecareia
dintre ele o personalitate distincta de cea a statelor
membre. Institutiile Comunitatilor nu au personalitate juridica , iar în ciuda fuziunii lor - prin Tratatul de la Bruxeles din
actioneaza, în numele a doua personalitati distincte pâna-n anul
inclusiv CECO). Referitor la Comunitati, în doctrina juridica
se afirma, ca acestea:
grupeza acele state prin vointa carora s-au instituit,
inclusiv
acele state prin vointa carora au aderat la acestea;
dispun de puteri si competente care, în principiu apartin
statelor;
sunt persoane juridice de drept public
Având personalitate juridica, Comunitatile dispun de un
patrimoniu propriu buget autonom), distinct de al statelor membre, de
organizare de sine statatoare institutii proprii), de un scop,
materializat în obiective de atins. Prin urmare au calitatea de subiectede drept, cu toate prerogativele ce decurge din aceasta.
Tratatele prevad expres ca ,,în fiecare stat membru,
Comunitatea poseda capacitate juridica mai larga decât aceea
recunoscuta persoanelor juridice din statele respectiveprin legislatiile
nationale": ele au dreptul sa dobândeasca si sa înstraineze
bunuri
mobile si imobile si sa stea în justitie (potrivit art. 282CE, 185
EURATOM, si fostului art. 6 CECO). De asemenea, pot încheia
contracte cu privire
la
angajarea
personalului
Comunitatilor, iar în
sistemul Tratelor de la Roma Comisia ,,detine monopol de
reprezentare în ordinea
juridica
a
statelor
membre reprezentând
Comunitatile, n justitie, în fata instantelor nationale. n practica,
fiecare institutie are dreptul sa încheie acte juridice, în numele
Comunitatilor, prin care angajeaza personalul propriu al acestora.
132 A se vedea, Guy Isaac, Marc Blanquet, op. cit. p. 30-32.
133 CJCE, 7/56 et 3 a 757, Algera, 12. 07. 1957., Rec. 1 .
134 A se vedea, Guy Isaac, Marc Blanquet, op. cit. p. 30.
135 CJCE, 43-48/59, Lachmuller, 15. 07. 1960. Rec. 953; si CJCE, 44/5 , Fiddelaar, 16. 12. 1960, Rec. 1094.
136 A se vedea, Guy Isaac, Marc Blanquet, op. cit. p. 30.
50
→ Referitor
la
dispozitiile
Tratatelor prin care ,,Comunitatea
are personalitate juridica" , Curtea de Justitie a precizat ca acestea au
în vedere mai ales personalitatea internationala a Comunitatilor
Prin urmare, Tratatele au conferit Comunitatilor calitatatea
de subiecte de drept international. În limitele competentelor materiale
atribuite prin Tratat, Comunitatile îsi exercita prerogativele în aceasta
calitate, în special prin încheierea de acorduri, tratate, conventii internationale,
însa, au dreptul sa devina si membre ale unei organizatii internationale , sa actioneze în fata unei instante internationale, au dreptul de legatie etc. Spre deosebire de Comunitati
si de statele membre, Uniunea europeana nu se bucura de
personalitate juridica . n
sens contrar, Curtea Internationala de Justitie a precizat faptul ca, din punct
de
vedere juridic,
lipsa
unei
dispozitii exprese referitoare la conferirea personalitatii juridice a
Uniunii europene,
"nu
reprezinta un argument
decisiv în a-i refuza
personalitatea"
→ Prin Tratatul de la Lisabona, Comunitatile Europene sunt înlocuite cu Uniunea Europeana care se bucura de personalitate juridica, având toate prerogativele care decurg din aceasta calitate (art. 48T.U.E.-nou)
5. Uniuniea Europeana, în prezent - pâna la intrarea în vigoare a
Tratatului de la Lisabona
4.1. Originea si natura juridica a Uniunii europene
Prin depasirea obiectivului economic al Comunitatilor, si prin
afirmarea explicita a vocatiei politice a Uniunii Europene, Tratatul de
la Maastricht constituie documentul cel mai important dupa tratatele
de la Roma.
→ La Samitul de la Paris, din octombrie 1972, sefii de stat si de guvern si-au afirmat intentia de a transforma, înainte de sfârsitul
137 CJCE, 22/70, Commission c./Conseil, 31. 03. 1971, Rec. 262
138 De exemplu, Comunitatile Europene au devenit membre ale Organizatiei Internationale a
Comertului (OMC).chiar de la înfiintarea acesteia, la 1 ianuarie 1995
139 A se vedea, J. Charpentier, De la personnalité juridicque de l'Union européenne, Mélanges
Peiser, PUG, 199 , p. 9 ; M. Pechstein, Une personnalité juridicque pour l'UE?, Rev. aff.. eur.
140 A se vedea, A Tizzano, La personnalité internationalede l'Union européenne, Rev. du marché unicque européen, 4/199 , p. .
141 A se vedea, Y. Douriaux, Le Traité sur l'Union européenne, A. Colin, RTDE, 199 ; si A. D. Pliakos, La nature juridique de l Union européenne, RTDE, 1993, 18 ; si J. Boulouis, Ŕ
proposdes dispositionis institutionnelles du Traité sur l'Union européenne, Rev. aff eur , 4/199 ,
p. 5;Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit p. -12, si operele citate acolo.
51
deceniului, ansamblul relatiilor lor într-o Uniune Europeana, pentru
ca, apoi, la Samitul din 1974, Primul Minstru al Belgiei M. Tindemans
sa prezinte un raport asupra continutului Uniunii Europene si a mijloacelor de realizare a acesteia
→ Raportul cuprinde o serie de propunericu privire la întarirea coeziunii interne si externe a Europei comunitare, dupa cum urmeaza:
- recomanda integrarea în competentele comunitare a materiilor
ce fac obiectul cooperarii politice, în timp ce Consiliul sa devina ,,un centru de decizie unic";
- propune statelor membre sa transforme treptat cooperarea lor politica într-o , politica externa comuna";
propune ca participantii la cooperarea politica sa actioneze în mod regulat în schimbarea punctelor de vedere referitoare la problemele specifice ale Europei în materie de aparare si sa-si organizeze cooperarea în productia de armament.
Obiectivul Uniunii Europene, privit ca un proces prin care se întaresc puterile institutiilor comunitare, se unifica actiunea comunitara cu cooperarea politica, a fost reafirmat în mai multe rânduri de statele membre, în special prin ,,Declaratia Solemna asupra Uniunii Europene" adoptata de catre Consiliul European de la Stuttgart în anul 1983
În acest context numai institutia Parlamentului s-a angajat formal pe calea materializarii acestui obiectiv, prin adoptarea la 14 februarie 1984 a Proiectului de tratat asupra Uniunii Europene, care a fost transmis statelor membre pentru ratificare. Considerat în doctrina
un veritabil proiect de constitutie europeana în 87 de articole, proiectul avea ca scop substituirea celor trei tratate comunitare cu o entitate unica - Uniunea- ale carei competente se extindeau mai ales
la politica externa, cu posibilitatea de extindere la politica de aparare,
în timp ce institutiile erau reformate: Parlamentul dobândea puterea de codecizie, iar Consiliul European devenea o institutie
Guvernele statelor membre n-au sustinut acest proiect preferând revizuirea celor trei Tratate prin semnarea Actului
Unic European.
A se vedea , J. Burner, Rapport Tindemans: une tentative mort- e de l'union politique de l'Europe, RMC, 197 , 548.
Bull.C.E., Suppl., 1/7 .
Bull.C.E., nr. 6/8 , punct 1.6.1.
A se vedea, Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit p. 10. Cornelia Lefter, Fundamente ale dreptului comunitar institutional, Editura Economica, Bucuresti, 2003, p.33; Capotorti et autres,
Le traité d'union européenne, Éd. de l'Universté de Bruselles, 1985.
52
Creearea Uniunii Europene tine însa de mprejurari exterioare. Astfel, destramarea Uniunii sovietice, unificarea Germaniei caderea comunismului în Europa centrala si de est, impuneau Comunitatilor obligatia de a-si mari capacitatea de actiune
în exterior.
În mesajul lor din 19 aprilie 1990, M. M. Kohl , si F. Mitterand148 subliniaza necesitatea accelerarii constructiei politice a Europei ,,celor 12" pentru a da o urmare concreta vointei exprimata de semnatarii AUE ,,de a transforma ansamblul relatiilor între statele membre ntr-o Uniune Europeana si a o înzestra cu mijloacele necesare de actiune"
La sfârsitul Consiliului European din 14-15 decembrie a aceluiasi an, au fost deschise doua Conferinte interguvernamentale care si-au desfaturat lucrarile în paralele pe tot parcursul anului 1991. Acestea s au finalizat la sfârsitul Consiliului European de la Mastricht
la -10 decembrie 1991, printr-un acord al sefilor de stat si de govern
cu privire la proiectul de tratat asupra Uniunii Europen, care va fi semnat de ministrii afacerilor externe si de finante ai celor 12 state, la
7 februarie 1992.
→ Rezultatul este însasi textul Tratatului de la Mastricht în 12 pagini în JOCE) , ce cuprinde, si 17 protocoale si 33 de declaratii. Datorita dificultatilor de ratificare înt mpinate mai ales datorita Danemarcei, si care n-au putut fi depasite decât prin Decizia sefilor de stat si de guvern reuniti în cadrul Consiliului European din 12 decembrie 1992 , intrarea în vigoare a Tratatului asupra U.E. a fost prelungita pâna la 1 noiembrie 1993.
Tratatul de la Maastricht reprezinta un compromis care se situeaza între orientarile raportului Tindemans si proiectul Parlamentului European, calificându-se, el însusi, drept ,,o noua etapa
în procesul ce creeaza o uniune fara sfârsit, mai strânsa între
146 În noiembrie 198 , când ,,cadea zidul Berlinului" Comunitatile erau deja angajate pe calea realizarii Uniunii Economice si monetare, în baza raportului Delors ,,pe temeiul ca avantajele pietei unice n-ar fi fost complete fara eliminarea definitiva a incertitudinilor legate de taxele de schimb si a acosturilor tranzactiilor. Republica Federala Germania deja accceptase principiile si calendarul unei Conferinte interguvernamentale asupra Uniunii Economice si Monetare. A se vedea în acest sens, Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit p. .
Cancelarul a R. F. Germania la acea vreme.
Presedintele Frantei la acea vreme.
A se vedea, Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit p. .
150 Nr. C. 191 din 25 iulie 1991.
JOCE, C. 348/2 din 31. 12. 1992
A se vedea, Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit p. 12.
53
popoarele Europei", pe aceeasi linie cu Tratatul de la Roma (C E.)
care îi stabilise ,,fundamentele"
Tratatul nu transforma însa Comunitatile Europene în Uniune - asa cum era prevazut în proiectul de tratat al Uniunii Europene de catre Parlament - si nu se creeaza o noua entitate pe lânga Comunitati.
Uniunea Europeana este lipsita de personalitate juridica si de capacitatea de a se angaja pe plan international, lucru considerat în doctrina ca fiind un ,,handicap major pentru afirmarea identitatii sale
pe plan internationale
,,Uniunea este întemeiata pe Comunitatile europene completate prin politicile si formele de cooperare instituite prin prezentul tratat.
Ea are drept misiune de a organiza de o maniera coerenta si solidara relatiile între statele membre si între popoarele lor art. 1, par. 3 din Titlul I, T.U E.). Astfel, Uniunea europeana se prezinta ca un tablou triptic constituit din trei piloni sau componente:
- Comunitatile - acquis-ul comunitar fiind completat prin creearea Uniunii economice si monetare;
- politica externa si de securitate comuna - PESC;
- justitia si afacerile interne - JAI.
Uniunea dispune de un cadru institutional unic, care este, esentialmente, comunitar (chiar daca Consiliul C.E. se va numi Consiliul Uniunii europene , iar Comisia, Comisie europeana), si anume: Parlamentul european, Consiliul U E., Comisia europeana, Curtea de justitie a C.E., si Curtea de conturi, care dobândeste statutul
de institutie a C.E. Consiliul European este singurul organ/institutie specific al Uniunii, care , da impulsurile necesare dezvoltarii sale" si defineste ,,orientarile politice generale"(art. 4, par. 1, Titlul I, T.U.E.).
4. 1. a. Comunitatile Europene - primul pilon al U.E. - potrivit T.U.E.
Creearea Uniunii Europene este cea mai importanta reforma a
Tratatului ce instituie Comunitatea Economica Europeana din 1957",
ea presupune
schimbarea radicala a configuratiei si structurii acesteia.
153 Idem.
A se vedea, B. De Witte, The pillar structue, and the nature of European Union: greek temple
or french catehdral , in T. Heukels, N. Blokker, M. Brus , éd., The European Union after
Amsterdam, Kluwer Law International, 1998; si Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit p. 12 si operele citate acolo.
155 JOCE, n. 28/18, din 16 noiembrie 1993.
156 A se vedea, Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit p. 1 , 14.
54
→ Schimbarea denumirii ,,Comunitatii Economice Europene"
în ,,Comunitate Europeana" marcheaza evolutia acesteia prin atribuirea de noi competente, ne-economice.
→ Cetatenia Uniunii, în cadrul T.C.E., reprezinta depasirea de catre aceasta a domeniilor economice si sociale. Astfel, dreptul de circulatie si sejur a persoanelor în spatiul comunitar se realizeaza independent de exercitiul unei activitati economice (art. 18 pct. 1
T.C.E., modif. prin T. Nisa). Cetatenia europeana157 comporta deja un anumit numar de drepturi civile noi
→ Uniunea Economica si Monetara, completeaza T.C.E. prin dispozitii de organizare a punerii în aplicare. Pe lânga piata unica si politicile comune, Uniunea Economica si Monetara devine de acum înainte unul din obiectul misiunilor Comunitatii.
Uniunea Economica este ntemeiata pe strânsa coordonare a politicilor economice ale statelor membre pe piata interna potrivit obiectivelor comune si a conduitei conforme cu respectarea unei economii de piata bazata în conditii de concurenta libera.
Uniunea Monetara este orientata spre adoptarea unei monede unice, spre definirea coduitei unei politici monetare, inclusiv, a unei politici unice de schimb, în vederea mentinerii stabilitatii preturilor si sustinerii politicilor economice în Comunitate. Procedura si calendarul
de punere în aplicare a Uniunii monetare presupunea parcurgerea urmatoarelor etape
- prima etapa a debutat la 1. 07. 1990 - presupunea asigurarea circulatiei libere
a
capitalurilor în întreg spatiul comunitar, cresterea
A se vedea, M. F. Verdier, Le droit de vote et d'éligibilité des citoyens de l'Union europ enne aux élections municipales, RTDE, 1999, p.5 .
158 - dreptul de vot (de a alege si de a fi ales) în cadrul alegerilor municipale din orice stat membru (potrivit art. 19 pct. 1 T.C.E., modif. prin T. Nisa ;
- dreptul de vot de a alege si de a fi ales) în cadrul alegerilor europene - dreptul
de a fi ales în Parlamentul European, potrivit art. 19 pct. 2 T.C.E., modif. prin T. Nisa (a
se vedea, Directiva din 06.12. 1993, JOCE, n. L. 329/3 , din 30. 12. 1993 ;
- dreptul de a cere protectie diplomatica si consulara oricarui stat membru, atunci când cetateanul
U.E. se deplaseaza în afara teritoriului comunitar, pe teritoriu unui stat tert, în care statul sau de origine nu
are reprezentanta diplomatica, potrivit art. 20 C.E., T.C.E., modif. prin T. Nisa a se vedea, Decizia reprezentantilor guverenelor statelor membre reuniti n cadrul Consiliului din 19. 12. 1995, referitoare la protectia cetatenilor U.E., de catre reprezentantii diplomatici si consulari, JOCE, n. L. 31 /73, din 28. 12.
- dreptul de petitie catre Parlamentul European si dreptul de a adresa plângeri
mediatorului, desemnat de aceasta institutie (art. 21 C.E., T.C.E., modif. prin T. Nisa (A se vedea,
R. Kovar et. D. Simon, La citoyenneté européenne, CDE, 1993, p.28 )
A se vedea, Ion Jinga, Andrei Popescu, Integrarea Europeana. Dictionari de termeni comunitari, Ed. Lumina Lex, Bucuresti, 2000, p. 86-8 .
55
gradului de cooperareîntre bancile centrale din tarile membre si coordonarea politicilor economice ale acestor state;
- a doua etapa, a început la 1. 01. 1994 - a avut în vedere înfiintarea Institutului Monetar European (I.M.E) cu sediul la Frankfurt -Germania (prefigura viitoarea Banca Centrala Europeana), coordonarea politicilor monetare nationale, asigurarea independentei bancilor centrale nationale si monitorizarea politicilor economice si fiscale, astfel încât sa se asigure respectarea criteriilor de convergenta
- conditie esentiala pentru determinarea tarilor ce vor fi admise în spatiul viitoarei monede unice europene;
a treia etapa, a debutat la 1. 01. 1999, este caracterizata prin realizarea unei politici monetrae unice, prin trecerea efectiva la moneda euro , transformarea Institutului Monetar European n Banca Centrala Europeana, Înfiintarea Sistemului European al Bancilor Centrale (S E.B.C. reuneste bancile centrale din tarile participante la euro) si fixarea unor rate de schimb irevocabile între monedele participante si euro.
Competentele Comunitatii introduse prin A.U.E. sunt consolidate, de exemplu: coeziunea economica si sociala, cercetarea, dezvoltarea, mediul înconjurator si relatiile externe (cooperarea)
Sunt integrate, oficial, competente noi în sfera de actiune a Comunitatii, de exemplu: educatia si formarea profesionala, politicile privind tineretul, cultura, sanatatea publica. La acestea se adauga: politica industriala, retelele transeuropene (transporturi, telecomunicatii, energia), protectia consumatorilor, regimul vizelor pentru resortisantii tarilor terte si politica sociala.
Reforma institutionala are în vedere:
- continuarea demersului nceput de A.U.E., prin largirea c mpului de aplicare
a
procedurii de cooperare
între Consiliu si Paralament, a avizului conform al Parlamentului si a votului majoritatii
calificate în cadrul Consiliului;
160 Introducerea monedei Euro a fost prevazuta a se realiza potrivit unui calendar, în trei etape: 2-
3. 0 . 1998 - statele membre ale U.E. decid sa participe la creearea acestei monede noi, la fixarea paritatilor între diferitele monede nationale participante la Euro si aprobarea Comitetului Executiv al B.C.E.; 1. 01. 199 - începe faza a treia a U.E M , se stabileste ,,zona Euro"care cuprinde 1 din cele 15 state membre ale U.E. - Grecia nu a fost admisa deoarece nu satisfacea criteriile criteriile de convergenta, iar Marea Britanie, Irlanda si Danemarca au refuzat sa participe) se introduce a Euro ca moneda de cont pe pitele financiar-valutaredin statele U.E ; 1.
01. 2002 - se introduce efectiv a Euro ca moneda de schimb n toate tarile participante (pâna la
30. 06. 2002 Euro a circulat n paralele cu monedele nationale, pentru care s-a prevazut a fi retrase treptat, pentru ca de la 1. 07. 2002 acestea sa dispara de pe piata, fiind înlocuite definitiv
cu moneda unica europeana). A se vedea, Ion Jinga, Andrei Popescu, op. cit. p. 86-87.
56
- inaugurarea altora noi: aprobarea prin vot, de catre Parlament,
a Presedintelui si a celoralti membri ai Comisiei (sub forma unui drept
de investitura , desemnati ca o consecinta a unei întruniri a
Consiliului Uniunii Europene ntr-o compunere deosebita, prevazuta
în T.C.E. la nivelul cel mai înalt, adica al sefilor de stat si de guvern ; dreptul de codecizie al Parlamentului, ce permite acestei istitutii adoptarea unor acte mpreuna cu Consiliu.
4. 1. b. Politica externa si de securitate comuna P.E.S.C - al doilea pilon al Uniunii Europene
Cooperarea politica europeana (C.P.E ) consolidata si largita a mbracat forma celui de-al doilea pilon al Uniunii Europene numita, cooperarea comuna.
Referitor la consolidarea, aceasta ramâne limitata, în masura
în care procedura adoptarii de pozitii si actiuni comune reclama unanimitatea.
Astfel, potrivit art. 12 (J. 2. TMs.) Uniunea urmareste realizarea obiectivelor (...):
- definind principiile si orientarile generale ale politici externe
si de securitate comune;
- luând deciziile privind strategiile comune;
- adoptând actiuni comune;
- adoptând pozitii comune;
- intensificând cooperarea sistematica între statele membre în conducerea politicii lor.
n ce priveste largirea, P.E.S.C. include chestiunile referitoare la securitatea Uniunii ,,întelegând precizarea termenilor politicii de aparare comuna care pe viitor va asigura reusita unei aparari comune . Astfel, potrivit art. 1 (J. 2. TMs.) Uniunea stabileste si implementeaza o politica externa si de securitate comuna, care acopera toate domeniile politicii externe si de securitate.
La acestea se adauga relatia
Uniunii
Europene cu Uniunea Europei Occidentale (U E.O.) care este considerata
de
doctrina
,,un
brat militar al U.E., care face parte integranta a dezvoltarii acesteia, în
A se vedea, Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit. p. 1 .
A se vedea, O. Manolache, op. cit. p. 12 . potrivit T. Nisa presedintele Comisiei va fi desemnat ca urmare a unei ntruniri a Consiliului U.E, la cel mai nalt nivel, adica al sefilor de stat si de guvern.
A se vedea, Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit p. 14.
57
sensul ca UEO trebuie sa devina, în etape, componenta de aparare a
U.E."
4. 1. c. Justitia si Afacerile Interne (J.A.I.) - al treilea pilon al
U.E.
A treia componenta a Uniunii Europene este reprezentata de Cooperarea în domeniile justitiei si afacerilor interne (politiei) considerata în doctrina ca fiind ,, în acelasi timp corolarul inevitabil al totalei libertati de circulatie a persoanelor în Comunitate prin elaborarea unei activitati comune a statelor membre. Formele de cooperare interguvernamentala sunt, potrivit art. 31 (K. 3 TMs) : informarea si consultarea reciproca între statele membre în cadrul Consiliului, adoptarea de pozitii si actiuni comune, de catre Consiliu, elaborarea de conventii pe care, Consiliul le va recomanda statelor membre potrivit regulilor constitutionale ale acestora.
Acest obiectiv se atinge prevenind si combatând criminalitatea organizata sau de orice natura, printr-o:
- cooperare mai strânsa ntre fortele de politie, autoritatile vamale si celelalte autoritati competente ale statelor membre, atât direct, cât si prin Oficiul European de Politie (Europol);
- o cooperare mai strânsa ntre autoritatile judiciare si alte
autoritati competente ale statelor membre;
- apropierea, atât cât se impune, a normelor de drept penal ale statelor membre (art. 29, fost K. 1. TMs.).
Statele membre considera urmatoarele domenii ca fiind de
interes
comun, potrivit art. 29 (K. 1 TMs.): politica de azil, regulile
referitoare la
trecerea frontierelor externe ale statelor membre si
exercitarea controluluila frontiera, politica de imigrare si politica fata
de resortisantii din terte tari , lupta mpotriva toxicomaniei (în
masura în care n-a fost acoperit de punctele 7, 8 si 9), lupta mpotriva fraudei de dimensiune
internationala
(în
masura
în
care
n-a
fost
La TMs. A
fost anexata o
Declaratie referitoare la U.E.O . Declaratia subsumeaza doua
decalaratii, si anume: 1. Declaratia Belgiei, Germaniei, Olandei, Portugaliei, Marii Britanii, care sunt membre ale U.E. O. cum si membre ale U.E , asupra rolului U.E.O. si asupra relatiilor sale
cu U.E.O. si cu Alianta Atlantica; 2. Declaratia Belgiei, Germaniei, Spaniei, Frantei, Italiei, Luxemburg-ului, Olandei, Portugaliei, Marii Britanii, care sunt membre ale U.E.O , prin care
celelalte state membre ale U.E. care nu fac parte din U.E.O. sunt invitate sa adere la aceasta.
A se vedea, Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit p. 1 .
Aici se includ: conditiile de intrare si de circulatie a resortisantilor din tari terte pe teritoriul
statelor membre, conditiile de
sedere ale acestora pe teritoriul statelor membre, regruparea
familiala, accesul la locurile de munca; lupta mpotriva imigrarii, a sederii si a munci fara respectarea regulilor în materie a resortisantilor din tari terte pe teritoriul statelor membre.
58
acoperit de punctele 7, 8 si 9), cooperarea în materie civila, cooperarea în materie penala, cooperarea vamala, cooperarea politieneasca. Rezulta ca este vorba de patru domenii de cooperare 6,
7, 8, 9), si cinci domenii de actiune 1, 2, 3, 4, 5), care ar putea fi comunitarizate
4. 1. d. Competenta Curtii de justitie.
Curtea de justitie îsi exercita competenta în cadrul tratatelor de origine, si în privinta dispozitiilor finale.
Are competente limitate numai în ca cadrul pilonului ,, cooperarea în domeniul justitiei si al afacerilor interne art. 31 (K.3., par. 2, pct.c).
Nu are competenta sa controleze pilonul P.E.S.C. si Titlul I
,,Dispozitii comune" din TMs.
4. 2. Uniunea Europeana dupa revizuirea Tratatului asupra
Uniunii Europene prin Tratatelede la Amsterdam si Nisa
→ Trataul de la Amsterdam (semnat la 2 octombrie 1987)
care a modificat TMs. si tratatele institutive ale C.E.:
- a adaugat Tratatului asupra Uniunii europene 13 protocoale si
59 de declaratii
- iar Uniunii, extinderi ale mecanismelor comunitare existente
în sfera pilonilor si obiective noi. Astfel:
- la primul pilon, C.E., se extinde si se simplifica procedura codeciziei. Competentele comunitare se largesc în privinta politicii privind accesul la locurile de munca, a politicii comerciale comune iar politicile referitoare la sanatatea publica, mediu înconjurator, protectia consumatorilor se consolideaza;
- al doilea pilon, P.E.S.C., este consolidat. Sunt ntarite relatiile
cu U.E.O., mai ales prin vocatia Consiliului Uniunii de a lua decizii politice referitoare la misiuni umanitare, de mentinere a pacii, misiuni
de prevenire conflictelor si de gestiune a crizelor, adica de restabilire a pacii
- al treilea
pilon,
a
fost redus la domeniile de drept penal si politie. Dispozitiile referitoare la cooperarea în domeniile politiei si domeniul judiciar penal, trec în primul pilon al C.E., adica în
A se vedea, R. Munteanu, op. cit p. 178, 179.
A fost publicat în JOCE n. C 340 din 10. . 1997, cuprinde 150 de pagini. Dispozitiile sale ca
si noua renumerotare a articolelor, sectiunilor si a titlurilor, au intrat în vigoare la . 05. 1999, n
JOCE n. C 124/24 din 1. 05. 1999, dupa ratificarea de catre cele 15 state semnatare.
169 Aceste misiuni sunt denumite ,Petersburg", a se vedea, D. Vignes, Et si Amsterdam avait fait encore autre chose de bien: permettre de réaliser la politique de d fense commune? RMC, 199 ,
p. 77.
59
competenta comunitara, inclusiv politicile privind vizele, azilul, imigrarea, cooperarea n materie civila si alte politici referitoare la libera circulatie a persoanelor.
Deoarece ritmul constructiei europene nu trebuie afectat de statele mai putin rapide, Tratatul de la Amsterdam organizeaza pentru prima data distinctia dintre angajamentele subscrise de catre statele membre. Astfel cooperarea întarita în interiorul Comunitatilor europene îndreptateste statele membre mai ambitioase sa progreseze, lasând deschisa posibilitatea si altor state membre sa urmeze aceeasi linie de conduita
→ Perspectiva aderarii a noi state a determinat necesitatea unor schimbari pentru perfectionarea si adaptarea structurii institutiilor comunitare la noile realitati. n acest context reuniunea de la Nisa contribuind la afirmarea Comunitatilor europene pe plan mondial.
Potrivit tratatului de la Nisa numarul de parlamentari europeni a fost prevazut de 732 T. A. prezazuse un numar de 700). De la 1 ianuarie 2004 a intrat în vigoare o noua repartitie a locurilor
în Parlament, pentru un numar de 535. Diferenta pâna la 732 deputati
s-a repartizat în urma alegerilor pentru legislatura 2004-2009 (s-a hotarât apoi ca numarul deputatilor sa fie de 786, începând cu anul
Consiliul Uniunii Europene are competenta sa aprobe statutul deputatilor europeni cu majoritate calificata, si sa stabileasca statutul partidelor ploitice la nivel european.
În cadrul Uniunii, s-a realizat un mecanism, original, de echilibrare, a intereselor nationale cu interesul comunitar.
- Reprezentarea intereselor statelor membre se materializeaza prin ponderea vocilor lor în cadrul Consiliului Uniunii . Astfel , Tratatul aplica un sistem care sa atenueze consecintele aderarii statelor care au o populatie mai mica, atunci când vin în concurs cu statele cu
o populatie mai mare, în ceea ce priveste sistemul majoritatii calificate
în cadrul Consiliului.
A se vedea, Y. Lejeune études coordonnées par), La Traité d'Amsterdam , espoirs et déceptions, Bruylant, Buxelles, 199 . si Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit. p. 15, si operele citate acolo.
171 Tratatul de la Nisa a fost semnat la 26 0 . 2001 si a intrat n vigoare la . 02. 200 .A se vedea,
Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit. p. 18, 19.
A se vedea, Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit. p. 17, si operele citate acolo.
173 A se vedea, Stelian Scaunas, Uniunea Europeana, Editura All Beck, Bucuresti, 2005, p. 57.
60
Tratatul de la Nisa combina doua sisteme de luare a deciziei: dublarea majoritatii calificate, începând cu 1 ianuarie 2005, si reponderarea.
Astfel, când o decizie este luata de Consiliu, cu majoritate calificata, un stat membru al acestuia poate solicita verificarea, daca statele membre care constituie majoritatea calificata reprezinta cel putin 62% din populatia Uniunii. Daca aceasta conditie nu este îndeplinita, decizia nu va fi luata.
Membrii Consiliului vor avea un total de 345 voturi repartizate
în functie de marimea statelor. Pragul majoritatii calificate va fi de
258 voturi (mai mare ca înainte) si va creste la 73, % când vor adera toate statele. Drept consecinta: se mentine egalitatea voturilor între cele 4 state mari (Germania, Italia, Franta si Marea Britanie, câte 29
de voturi fiecare), iar Spania si Polonia, câte 27 de voturi, Prin urmare, 3 state mari nu vor mai putea bloca procesul decisional.
- Reprezentarea interesului general comunitar este asigurat de catre Comisia Europeana. Tratatul C.E. insista asupra necesitatii si logicii independentei membrilor sai cu privire la statele de origine.Tratatul de la Nisa stabileste ca, începând cu 1 ianuarie 2005, Comisia va fi compusa dintr-un national din fiecare stat membru (renuntându-se la situatia în care statele mari sa propuna câte doi comisari). Prin urmare prima Comisie numita dupa ce Uniunea va avea 27 de state, numarul comisarilor va fi inferior numarului total de state membre, Consiliu va decide în acelasi timp membrii Comisiei si modalitatile unei rotatii egale a statelor în cadrul Comisiei.
Potrivit Tratatului de la Nisa presedintele, ca si ceilalti membrii
ai Comisiei vor fi desemnati urmare a întrunirii Consiliului U E., la cel mai nalt nivel, al sefilor de stat si de guvern care, dupa aprobarea
lor prin vot din partea Parlamentului, sunt numiti de catre Consiliu, ce statueaza cu majoritate calificata. Tratatul de la Nisa prevede organizarea interna a institutiei, atribuirea de resposabilitati comisarilor (a portofoliilor), remanierea acestora în cursul mandatului, numirea vicepresedintelui Comisiei si posibilitatea demisiei unuia din membrii sai.
- Sistemului jurisdictional , modificat mai discret dar mai profund , i s-a adaugat camerele jurisdictionale, specializate în anumite domenii, fapt, ce a determinat ca tribunalul de prima instanta
sa devina de acum înainte judecator de drept comun pentru actiunile
A se vedea, Guy Isaac et Marc Blanquet, op. cit. p. 1 ,
61
directe, atribuindu-se si competenta de a primi chestiunile prejudiciare
în anumite domenii.
Prin Tratatul de la Nisa procesul comunitar se caracterizeaza prin utilizarea metodei de integrare nu de cooperare), si prin vocatia
de a depasi dimensiunea economica cu scopul de a învesti din ce în ce mai mult în domeniul politic17
- Metoda de integrare este simbolizata prin luarea deciziilor cu majoritate în cadrul Consiliului (nu cu unanimitate Astfel, Tratatul
de la Nisa cuprinde 27 de dispozitii referitoare la extinderea c mpului
de utilizare a votului cu majoritate în ,,domenii considerate cheie": fiscalitate, politica sociala si de coeziune, azilul, si imigrarea si politica comerciala comuna. Cu toatea acestea, se mentine unanimitatea pentru fiscalitate, iar pentru politica de coeziune, rezultatele sunt partiale deoarece, trecerea la majoritate a fost amânata pentru anul 2007.
- ,,Cooperarea întarita" face obiectul unei incontestabile promovari prin Tratatul de la Nisa, deoarece c mpul de aplicare a acesteia a fost extins si la al doilea pilon al U E - P.E.S.C..
- Vocatia politica a Comunitatilor si Uniunii Europene este evidentiata printr-o realizare si crestere progresiva a ,,dimensiunilor" apararii drepturilor fundamentale n cadrul ordinii juridice comunitare,. Astfel, în acelasi timp, dar, în afara Conferintei interguveranamentale - convocata pentru februarie 2000 - a fost elaborata o Carta a drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (proclamata cu ocazia Consiliului European de la Nisa). Tratatul de la Nisa, desi prevede dotarea Uniunii cu un sistem preventiv în privinta încalcarii drepturilor fundamentale ale omului în statele membre, nu face nici o mentiune referitoare la Carta. Aceasta se explica prin autonomia politicii de apararea a Uniunii Europene prin raportare la Uniunea Europei Occidentale, aceasta din urma nemaifiind considerata ca un brat militar al Uniunii
5. 3. Uniunea Europeana potrivit Tratatului de la Lisabona
→ Uniunea Europeana trebuie analizata din prisma celor doua tratate pe care se întemeiaza, T.U.E. - nou si T f.U.E.
Prin Tratatul de la Lisabona, Uniunea Europeana depaseste cadrul conceptual
-
politic- dobândind
prin succesiune
calitatea de
175 Idem.
177 Ibidem, p. 19.
62
personalitate juridica a Comunitatii Europene (art. 48 T.U.E.-nou), cu toate prerogativele ce decurg din aceast (capacitatea de reprezentare sau de a deveni membru al unei organizatii interantionale).
Prin Tratatul de la Lisabona, Uniunea Europeana nu se limiteaza
numai la a fi succesoarea Comunitatii Europene în privinta a tot ceea ce
a dobândit aceasta din momentul instituirii - prin tratatele care au modificat, adaptat si adaugat - referitor la competentele existente, la relatiile cu state terte sau organizatii internationale, la politica externa si
de securitate comuna sau la justitie si afaceri interne.
Prin tratatul de reforma, Uniunea:
dob ndeste competente noi, sunt largite si consolidate cele existente. Astfel, din perspectiva rglementarii lor, competentele sunt 78 : exclusive, comune sau partajate, de sprijinire, coordonare sau completare;
- dobândieste un statut juridic nou, atât prin calitatea sa de subiect de drept pe scena internationala - prin actiunea externa a Uniunii, (potrivit Titlului V din T.U.E.-nou si Partii a 5-a din T. f. U.E.), cât si prin evolutia Consiliului European, de la asa numitele ,,samituri"
la caliatatea de institutie în cadrul Uniunii.
Raportându-ne la cei trei piloni ai Uniunii Europene, prin
Tratatul de la Lisabona, desprindem urmatoarele:
1) - Uniunea mosteneste o Comunitate, Comunitatea Europeana - primul pilon al acesteia fara Euratom), pe care o adapteaza nsa, unei arhitecturi europene, compusa din 27 de state;
2) - în privinta competentei Uniunii în materie de P.E.S.C. al doilea pilon al Uniunii anterior Tratatului de la Lisabona), include toate
domeniile politicii externe, si anume, chestiunile referitoare la securitatea
Uniunii si la definirea unei politici de aparare comuna. (Titlul V, din
T.U.E.-nou).
Este introdusa, astfel, posibilitatea unei cooperari mai strânse între statele membre interesate în domeniul de securitate si de aparare - cooperararea structurata permanenta (art. 28 A, alin. 6 si art. 28 E, T.U.E. -nou)
P.E.S.C. este pusa în aplicare de Înaltul Reprezentant si de statele membre, utilizând mijloacele nationale si ale Uniunii (art.13 alin. 3
T.U.E.-nou).
Curtea de Justitie
nu
este
competenta n
domeniul
P.E.S.C., cu exceptia competentei de a controla respectarea art. 25 B, T.U.E.-nou si
A se vedea n acest sens, Competentele Uniunii, din cadrul lucrarii de fata, Cap. 10. 3.
63
de a controla legalitatea anumitor decizii mentionate în art. 240a, par. 2, T.f.U.E. .
P.E.S.C. face parte din actiunea externa a Uniunii, alaturi de Politica de Securitate si de Aparare Comuna P.S. A.C. - din cadrul T.U.E.- nou.
În actiunea externa a Uniunii intra si: politica comerciala comuna, cooperarea cu tarile terte si ajutorul umanitar (cooperarea pentru dezvoltare si cooperarea economica, financiara si tehnica cu tarile terte si ajutorul umanitar), masurile restrictive, acordurile internationale, relatiile Uniunii cu organizatii internationale, tarile terte
si delegatii ale Uniunii, clauza de solidaritate (Partea a 5-a, T. f. U. E.).
- referitor la pilonul ,,cooperarea politieneasca si judiciara n materie penala" C.P.J., potrivit T.A., fost J.A.I., prin T.Ms.), acesta intra în cadrul ,,Politicilor si actiunilorinterne ale Uniunii partea a 3-a
T. f.U.E.), într-un ,,spatiu de libertate, securitate si justittie"constituit de
Uniune cu respectarea drepturilor funamentale inclusive ale diferitelor sisteme de drept si ale traditiilor juridice ale statelor membre (art. 61 T. f.U.E., alin 1).
Prin urmare, Tratatul de la Lisabona constituie un plus, desi limitat, în transferul de suvernitate de la statele membre la Uniunea Europeana. Astfel, Uniunea asigura absenta controalelor asupra persoanelor la frontierele interne si dezvolta o politica comuna în domeniul dreptului de azil, al imigrarii si al controlului la frontierele externe care este întemeita pe solidaritatea între statele membre si care este echitabila fata de resortiantii statelor terte. Apatizii sunt asimilati resortisantilor tarilor terte art. 61 T. f.U.E., alin. 2).
Personalitatea juridica a Uniumii europene se manifesta în special prin actiunea acesteia pe scena internationala, si are la baza principiile care au inspirat crearea, dezvoltarea si extindertea sa
Actiunea externa a Uniunii urmareste realizarea obiectivelor acesteia, si anume:at
depune
toate
eforturile pentru a dezvolta relatii si a construi parteneriate cu tarile terte si cu organizatii internationale, regionale sau globale (potrivit
art. 10 A, par. 1, alin. 2, T.U.E.-nou ;
Potrivit art. 10 A, aceste principii sunt: democratia, statul de drept, universalitatea si indivizibilitateadrepturilor omului si a libertatilor fundamentale, respectarea demnitatii umane, principiile galitatii si solidaritatii, precum si respectarea principiilor Cartei Organizatiei
Natiunilor Unite si a dreptului international.
64
desfasoara politici comune si actiuni si actioneaza pentru asigurarea unui înalt nivel de cooperare în toate domeniile relatiilor internationale (potrivit art. 10 A, par. 2, T.U.E.-nou);
În cadrul actiunii externe Uniunea are competenta în:
1. materie de P.E.S.C. :
► prin definirea orientarilor generale;
►prin adoptarea deciziilor care definesc: actiunile care trebuie întreprinse de Uniune, pozitiile care trebuie luate de Uniune, modalitatile de punere în aplicare a acestor actiuni si decizii;
►prin consolidarea cooperarii sistematice dintre statele membreprivind orientarea politicii acestora.
În domeniul P.E.S.C., Uniunea poate încheia acorduri cu unul sau mai multe state sau organizatii internationale art. 24 T.U.E.- nou).
Parte integranta din P.E.S.C. este P.S.A.C. Pentru punerea în aplicare a P S.A.C., statele membre pun la dispozitia Uniunii capacitati civile si militare pentru a contribui la obiectivele definite de Consiliu. În acest scop se înfiinteaza Agentia Europeana de Aparare, sub autoritatea Consiliului (art. 28 A, alin. 3, par. 2).
2. în materie de politica comerciala comuna. În aceasta materie
Uniunea negociaza si ncheie acorduri cu una sau mai multe tari terte
ori organizatii internationale, în conditiile art. 188 N, T.f.U.E fost 300
T.C.E., modificat), astfel:
acorduri în domeniul comertului cu servicii si al aspectelor comerciale ale proprietatii intelectuale, precum si în cel al investitiilor directe art. 188 C, alin. 4, par. 2 ;
►acorduri în domeniul comertului cu service culturale si audiovizuale, în cazul n care aceste acorduririsca sa aduca atingere diversitatii culturale si lincvistice a Uniunii (art. 188 C, alin. 4, par.3, pct. a);
►în domeniul comertului cu servicii sociale si de sanatate, în situatia în care aceste acorduri pot sa perturbe n mod grav organizarea acestor servicii la nivel national si sa aduca atingere raspunderii statelor membre pentru prestarea acestor servicii art. 188, alin. 4, par.3, pct. b .
în materia cooperarii pentru
dezvoltare. Obiectivul principal
al
Uniunii n
acest domeniu îl reprezinta
reducerea si, în cele
din
urma,
eradicarea saraciei (art.
188
D,
T. f. U. E.). Pentru
realizarea acestui obiectiv Uniunea poate încheia cu tarile terte si cu organizatiile
180 Acorduirl internationale din domneiul transporturilor sunt reglementate de partea a treia
,,Politicile si actiunile interne ale Uniunii", titlu V, art. 188 N.
65
internationale competente orice acord util pentru realizarea obiectivelor acesteia (prevazute la art. 10 din T.U.E. si la art. 188 D, T.f.U.E). În acest sens Uniunea:
desfasoara actiuni de cooperare economica, finanaciara si tehnica, inclusive de asistenta, în special în domeniul financiar, cu tari terte, altele dec t tarile în curs de dezvoltare - fara a aduce atingere celorlalte dispozitii ale tratatelor, în special articolelor 188 D- 188G 188
H alin. 1, fost art. 181 A, modificat).
acorda asistenta si ajutor populatiei din tarile terte, victime ale unor catatstrofe naturale sau provocate de om, precum si sa le protejeze pentru a face fata nevoilor umanitare care apar n aceste situatii diferite. În acest sens actiunile Uniunii si ale statelor membre se completeaza si se sustin reciproc art. 188 J).
4. În domeniul masurilor restrictive, în cazul n care se adopta o decizie care prevede întreruperea sau restrângerea
Aderarea de noi state la Uniunea Europeana
Proiectul de integrare regionala prezentat în anul 1950 de catre Robert Schuman s a adresat ,,oricarui stat European", desi la acesta au subscris initial decât sase state - fondatoare. Tratatele institutive, materializare a proiectului amintit - prin dispozitiile lor au prevazut si
ele posibilitatea aderarii.
→ Tratatul de la Mastricht a înlocuit procedurile specifice de aderare - foarte putin diferite, de altfel 81 - la fiecare dintre cele trei Comunitati (art. 98 CECO, art. 237 CEE, 205 Euratom) printr-o procedura unica de aderare la Uniunea Europeana care implica aderarea simultana la cele trei Comunitati.
Conform procedurilor originare de aderare la Comunitatile Europene, cele trei tratate prevedeau ca statele care doreau sa devina membre adresau, în acest sens, o cerere Consiliului, care era obligat sa solicite un aviz din partea Comisiei, înainte de pronuntarea sa în privinta aderarii.
→ Procedura unica de aderare la U. E. care este prevazuta în art. O din T.U.E. - devenit art. 49 T.U.E., care transpune la nivelul U.E. art. 237 CEE din redactarea provenita din Actul Unic European precizeaza:
orice stat European care respecta principiile enuntate în art. 6
par. 1 si care
doreste
sa
devina
membru
al
U E. poate solicita acest lucru adresând o cerere Consiliului;
A se vedea, Guy Isaac, Marc Blanquet, op. cit. p. 23.
66
- Consiliul se pronunta în unanimitate dupa consultarea Comisiei si dupa avizul conform al Parlamentului European, care se pronunta cu majoritate absoluta a voturilor membrilor sai;
- daca decizia este favorabila, conditiile si adaptarile pe care aceasta admitere le antreneaza în privinta Tratatelor pe care se întemeiaza Uniunea, fac obiectul unui acord între statele membre si statul solicitant;
- acordul trebuie ratificat de catre toate statele contractante potrivit regulilor constitutionale din statele respective.
Cu toata simplificarea introdusa de TMs. instrumentele de aderare ale unui stat reprezinta un ansamblu complex de acte, cu un continut si cu natura juridica diverse
→ Conditiile pe care un stat candidat trebuie sa le îndeplineasca
în vederea aderarii rezulta nu numai din Tratatele institutive- reglementate însa destul de putin - ci si din practica aderarii de noi state în perioada 1969-1972 sau diferit dupa 1993)
a. O prima conditie a aderarii este
îndeplinirea criteriului teritorial, care
rezulta
chiar
din
art. 49 T.U E si anume
,,orice
stat
European ) poate solicita sa devina membru al Uniunii". Prin urmare,
potrivit Tratatelor de la Roma
si
de
la
Paris (fostul Tratat CECO) aderarea este
rezervata numai ,,statelor europene"
182 De exemplu, JOCE, n. C.241 din 29 august 1994, care contine ,Actele referitoare la aderarea regatului Norvegiei, republicii Austria, republicii Finlanda si regatului Suediei la Uniunea Europeana: - actele institutiilor comunitare, cu caracter intern al Uniunii: avizul Comisiei din 19 aprilie 1994, referitor la cererea de aderarela U.E. a republicii Austria, republicii Finlanda, regatului Suediei si regatului Norvegiei; rezolutiile legislative ale Parlamentului European din 4 mai 1994, cu privire la cererea statelor candidate; decizia Consiliului U.E. din 16 mai 199 , referitoare la admiterea regatului Norvegiei, republicii Austria, republicii Finlanda si regatului Suediei la Uniunea Europeana; acte cu cararcter international: Tratatul de aderare semnat la 42 iunie 1994 la Corfu, dintre 12 state membre si 4 state candidate, care trebuia ratificat; Actul referitor la conditiile de aderare si la adaptarile tratatelor, pe care se întemeiaza U.E , nesemnat, dar care face parte integranta a tratatelor; Actul final al Conferintei de aderare semnat la 24 iunie
1994 la Corfu de catre 16 state, însotit de 50 de declaratii; Procesul- verbal de semnare al
Tratatului, semnat la Bruxelles din 26 iulie 199 , de catre Secretarul general al Consiliului U.E. si
de catre Ministrul afacerilor german în numele presedintelui Conferintei, referitoare la aderare. La acestea adaugam ,Decizia Consiliului U.E. din 1 ianuarie 1995 cu privire la adaptarea instrumentelor referitoare la aderarea noilor state membre ale U.E. JOCE, n. L. din 1 ianuarie
, care cu privire la consecintele refuzului ratificarii regatului Norvegiei; A se vedea, Guy
Isaac, Marc Blanquet, op. cit. p. 24.
183 A se vedea, Cornelia Lefter, op. cit. p. 100.
184 Criteriul prevazut în text a suscitat controverse legate de solicitarea si a altor state care nu sunt
,,europene", de exemplu, tari din fosta Uniune Sovietica (Ucraina, Belarus etc.). Idem, p.10 ; Cererea înaintata de Maroc în 1985 a fost respinsa, iar Turcia care si-a depus candidatura în
1987, nu i s-a contestat caracterul de tara europeana; A se veadea, Ovidiu inca, op. cit. p. 49.
67
b. A doua conditie denumita în doctrina de specialitate criteriul tehnic înseamna ca admiterea unui nou stat membru presupune fara îndoiala o adaptare a tratatelor institutive, care nu deschide calea unor renegocieri fundamentale a acestora . Criteriul se exprima în principiul acceptarii acquis-ului comunitar, care s-a desprins cu toata evidenta din prima largire a Comunitatilor. Aceasta conditie presupune
si faptul ca: - statele candidate trebuie sa accepte imediat tratatele si ansamblul actelor adoptate, în baza acestora, de catre institu 515e42f 55;iile comunitare;
- statele candidate, în baza acquis-ului comunitar, sunt obligate
sa adere simultan, înainte de 2002 la cele trei Comunitati(CE, EURATOM, CECO), iar dupa acest an la cele doua Comunitati (CE, EURATOM,).
- statelelor candidate, în conditiile Tratatului de la Mastricht, potrivit art. 49, li se impune aderarea globala la Uniunea Europeana, incluzând nu numai Comunitatile Europene ci si cele doua componente piloni) interguvernamentale ale Uniunii Politica externa
si de securitate comuna - P E.S.C. si Justitia si afacerile interne - J.A.I., devenit prin Tratatul de la Amsterdam, Cooperarea politieneasca si judiciara n materie penala - C P.J.).
c. A treia conditie cu privire la aderare vizeaza criteriul politic.
În preambulul Tratatului CEE, statele fondatoare invita sa se alature eforturilor lor si alte popoare ale Europei , care împartasesc idealurile lor", adica, ,,care sunt hotarâte sa întareasca idealurile lor de aparare a pacii si libertatii". Îndeplinirea criteriului politic, din partea statului candidat, presupune existenta unei forme de stat democratice,
în sensul unei organizari politice liberale. Aceasta conditie s-a conturat prin luarile de pozitii repetate ale institutiilor comunitare, ca
si prin atitudinea fara echivoc a acestora fata de regimurile politice totalitare, vreme îndelungata, din Grecia, Portugalia si Spania, mai înainte de aderarea lor la Comunitati, în perioada în care erau state candidate
d. A patra conditie referitoare la aderare este
îndeplinirea
criteriului economic. Cum
integrarea a avut initial drept obiectiv
si
camp
de
cuprindere sfera economica era si firesc sa
fie
inclus
drept
conditie de ndeplinit
pentru statele ce doresc
sa
adere
la
structurile
comunitare.
185 A se vedea, Guy Isaac, Marc Blanquet, op. cit. p. 24.
186 Idem, p.25
68
Pentru statele care au aderat pâna în anul 1990 (în cadrul primelor largiri) s-au prevazut perioade de tranzitie, în care statele trebuiau sa îndeplineasca gradual cerintele de dezvoltare economica generala si sectoriala necesare integrarii lor pe piata comunitara
Dupa 1990 Comunitatile europene s-au confruntat cu numeroase cereri de aderare, venite din partea unor state, cu niveluri
de dezvoltare diferite, motiv pentru care politica comunitara în privinta aderarii lor s-a reorientat potrivit noilor realitati.
→ Într-o prima perioada Comunitatile Europene au încheiat cu statele candidate acorduri europene de asociere potrivit art. 238 T. CE, si art. 206 T. EURATOM), ca etapa pregatitoare pentru aderare , iar ca urmare a trecerii tarilor din Europa centrala si
de est la economia de piata si statul de drept, Comunitatile europene si statele membre au încheiat acorduri de asociere de tip nou cu Ungaria, Polonia, Cehia, Slovacia, Rom nia si Bulgaria . Aceste
,,acorduri europene" care pun în evidenta
apropierea
geografica
dintre ele dintre statele respective, ca si o interdependenta sporita în domeniile: economic, social financiar, cultural si politic, reprezinta un instrument juridic important al constructiei europene si al
recompunerii spatiului european . Ele sunt instrumente juridice
multilaterale,
încheiate
pe
de
o
parte, ntre
Comunitatile
Europene (reprezentate de Cinsiliu U.E ) si statul candidat, si pe de alta parte, între acesta si fiecare stat
membru al U E. Astfel, Acordul european instituind o asociere ntre
Rom nia
pe
de
o
parte, si Comunitatile
europene pe de alta parte, intrat în vigoare la 1 februarie 199 , recunoaste în preambul, ca obiectivul final al României este sa devina membru al Uniunii, iar aceasta asociere va sprijini
România
sa
realizeze obiectivul integrarii
- obiectiv realizat la 1 ianuarie 200
187 A se vedea, Cornelia Lefter, op. cit. p. 102.
188 Primul acord de asociere s-a ncheiat cu Grecia la 9 iulie 1961 si a intrat în vigoare la 1
noiembrie 196 .
A se vedea, M Marescau, Les accords européens; analyse générale, Revue du Marché commun et de l Union européenne, 364/199 , p. 50 -515. Pentru relatiile Comunitatilor europene
cu tarile din Europa centrala si de est, pâna la ncheierea acordurilor de asociere, a se vedea, J. C.
Gautron, Les relations Communautés Europe de l'Est, Paris, Economica, 1991; citat de Roxana
Munteanu, op. cit. p. 319.
190 A se vedea, Roxana Munteanu, op. cit. p. 319.
191 Acordul de asociere a fost ratificat de România prin Legea nr. 20 din 6 aprilie 199 , M.O., I,
nr. 73, din 12 aprilie 1993
192 Acordul European ncheiat de România prevede în art.1 urmatoarele obiective ale asocierii: -sa asigure un cadru adecvat pentru dialogul politic între parti, care sa permita dezvoltarea unor legaturi politice strânse; - sa promoveze dezvoltarea comertului, precum si relatii economice armonioase ntre parti, sprijinind dezvoltarea economica a României;- sa asigure o baza pentru
69
→ O alta etapa a procesului de pregatire a statelor candidate la U.E. este initiata de Consiliul European de la Copenhaga, din 1993 (2 -22 iunie), care a stabilit un set de criterii de îndeplinit pentru statele respective, - denumite criteriile de la Copenhaga19 . Astfel, statele trebuie:
- sa aiba institutii stabile care sa garanteze democratia, statul de drept, drepturile omului si respectarea minoritatilor criteriu politic);
- sa dispuna de o economie de Piata functionala în masura sa faca fata presiunilor concurentiale de pe Piata U.E. (criteriu economic);
- sa aiba capacitatea de a-si asuma obligatiile ce decurg din calitatea de membru al Uniunii, inclusiv prin subscrierea la obiectivele Uniunii Economice si Monetare si transpunerea acquis-ului comunitar.
În cadrul Consiliului European de la Copenhaga, sefii de stat si
de guvern au declarat în mod solemn ca ,,respectarea si mentinerea democratiei reprezentative a drepturilor omului n fiecare din statele membre constituie elemnte esentiale ale apartenentei la Comunitati".
Reuniunea de la Copenhaga a introdus si un statut nou pentru tarile candidate la procesul de integrare europeana, care consacrând un
tip de relatii speciale între Uniune si statele respective, de la data reuniunii aparând în toate documentele oficiale denumirea de ,,tari asociate". Aceste state au beneficiat de untratatment privilegiat în raporturile cu Uniunea, constând în suport financiar direct si facilitati economice si comerciale. Durata acordarii acestui sprijin a depins de îndeplinirea criteriilor prezentate mai sus.
→ Consiliul european de la Essen (Germania) din 9- 10 decembrie 1994 adopta prima strategie de preaderare (pregatire)
a
tarilor din Europa centrala si de Est pentru aderarea lor la U E., pentru
cooperarea economica, sociala, finanaciara si culturala; - sa sprijne eforturile României de dezvoltare a economiei, de desavârsire a tranzitiei într-o economie de piata si de consolidare a democratie; - sa stabileasca institutii adecvate pentru a face o asociere efectiva; - sa asigure un cadru pentru integrarea graduala a rom niei în Comunitati. Pentru a facilita dialogul politic si de specialitate dintre U.E. si statul candidat, pentru Rom nia au fost create organe commune în acest sens, si anume: Consiliul de asociere (organ politic care se reauneste la nivel ministerial si are drept sarcina supervizarea aplicarii acordului si promovarea dialogului politic), Comitetul de asociere alcatuit din trei înalti functionari însarcinati sa asisteConsiliul de asocieresi sa asigure continuitatea desfasurarii reuniunilor acestuia), Comitetul Parlamentar mixt de Asociere (ce are drept atributie insituirea si mentinerea dialogului dintre reprezentantii parlamentului tarii associate si P.E., subcomitete tehnice multidisciplinare, formate din experti). A se vedea, Cornelia Lefter, op. cit. p. 102-10 .
A se vedea, Ion Jinga, Andrei Popescu, Integrarea Europeana. Dictionar de termeni comunitari, Editura Lumina Lex, Bucuresti, 2000, p. 39. si, Cornelia Lefter, op. cit. p. 101-102.
70
ca în anul urmator în 1 - 16 decembrie) la Consiliul European de la Madrid sa se introduca cel de-al patrulea criteriu referitor la capacitatea administratiei tarilor candidate de a gesiona calitatea de membru al Uniunii Europene.
→ n iunie 1995 Comisia Europeana a adoptat ,,Cartea alba de pregatire tarilor asociate n vederea integrarii lor în Piata interna a U.E ".
→ În anul 1997 Comisia Europeana a publicat ,,Agenda 2000" document care propune o strategie de preaderare, cuprinzând o noua abordare a problematicii si noi instrumente de realizare a sarcinilor ce decurg din implementarea programelor corespunzatoare. Principalul aspect al reformei politicii de preaderare se refera la faptul ca sprijinul Uniunii Europene pentru aderare este orientat spre toate formele de ajutor financiar, punându-se în aplicare asa - numitele parteneriate pentru aderare, elaborate în urma negocierilor purtate cu fiecare stat candidat. Parteneriatele 94 au reprezentat programe multianuale care vizau finantarea de investitii prioritare, ajutoare pentru agricutura si interventii structurale, cresterea economica generala, respectarea democratiei, cooperarea culturala si armonizarea legislatiei. Pentru fiecare tara candidata în parte a existat un asemenea parteneriat, complementar unui Program National de Adoptare a Acquis-ului comunitar (PNAA)
Strategia de preaderare s-a întemeiat, de asemenea si pe acorduri bilaterale europene încheiate cu tarile candidate ,
care
au
stabilit prioritatile pentru fiecare stat candidat, în vederea îndeplinirii
criteriilor economice si politice inclusiv
pentru resursele financiare necesare implementarii prioritatilor identificate. Înstrumentele financiare ale strategiei
de
preaderare s-au materializat
în
ajutoare
comunitare de preaderare, de exemplu fondurile derulate prin
programele PHARE din anul 2001 acest program s-a concentrate cu prioritate asupra problemelor
consolidarii
cadrului
institutional
în
vederea aderarii), ISPA pentru investitii în domeniile, transporturi si mediul înconjurator), SAPARD (pentru agricultura si dezvoltare rurala)
Parteneriatul de Aderare Rom nia- Uniunea Europeana a fost semnat la 6 decembrie 199 , n baza Deciziei Consiliului nr. 261 din 30 martie 1998, care a stabilit principiile, prioritatile, obiectivele immediate si conditiile Parteneriatului de Aderare. Finantarea acestora este reglementata prin Memorandumul de finantare negociat în anul 2000.
195 Aceste acorduri s-au ncheiat ca urmare a Reglementarii Consiliului nr 622 din martie 1998 a
Consiliului.
71
Prin Tratatul de la Amsterdam principiile pe care se întemeiaza Uniunea Europeana (principiile libertatii, ale democratiei, ale respectarii drepturilor omului si libertatilor fundamentale ca si ale statului de drept) sunt prevazute în art. 6 § 1 T.U.E. si devin o conditie formala de aderare prevazuta expres în art. 49 T.U.E (fost O T.U.E).
Apartenenta la Uniunea Europeana
→ n prezent, tratatele comunitare nu prevad ca statele ce compun Comunitatile sa-si piarda calitatea de membre ale acestora. Tratatele ,,tac 96 în privinta dreptului unui stat membru de a se retrage sau a posibilitatii de a fi exclus. Urmarea faptului ca un stat membru
nu poate denunta unilateral tratatele, coroborata cu durata nelimitata a acestor tratate (C E. si EURATOM) semnifica apartenenta definitiva
la Comunitati. Aceasta concluzie se explica prin chiar obiectivul tratatelor, acela ca, integrarea regionala care implica în mod necesar angajarea statelor în aceasta actiune se face într-o maniera ireversibila
si intuitu personae. Prin aceste particularitati constructia comunitara
se apropie se propie din ce în ce mai mult de caracteristicile specifice lae unui stat federal
Interdictia juridica pentru un stat membru de a nu se retarage în mod unilateral din Comunitati nu trebuie absolutizata. În primul rând pentru ca, desi nu se retrage în mod unilateral un stat poate mpidica functionarea Comunitatilor, practicând ceea ce se numeste ,,politica scaunului gol" , adica de a refuza sa participe la lucrarile institutiilor comunitare, paralizând astfel activitatea acestora. O astfel de politica a fost practicata de Franta aproape 6 luni, în perioada iunie 1965 - februarie 1966, prin faptul ca nu a fost de accord cu abandonarea regulii unanimitatii n favoarea adoptarii regulii majoritatii în adoptarea deciziilor în cadrul Consiliului
În al doilea rand, s-a pornit de la considerentul ca, daca într-o federatie
separarea
unui stat
este
de
neconceput,
a
fortiori este de neconceput si
în
cazul
Comunitatilor , iar sistemul
comunitar este
suficient de suplu
pentru a permite chiar
,,renegocierea"
cu
un
stat,
Este cazul actiunii deliberate a partidului laburist din Marea Britanie
196 A se vedea, Guy Isaac, Marc Blanquet, op. cit. p. 25.
197 Idem.
A se vedea, Brândusa stefanescu, Curtea de Justitie a Comunitatilor Europene, Editura
Academiei, Bucuresti, 1979, p. 26.
199 A se vedea, Guy Isaac, Marc Blanquet, op. cit. p. 25.
72
care în 1974 în Piata comuna a determinat în mod deliberat aceasta atitudine a Comunitatilor.
O situatie speciala a existat în privinta Groenlandei, care la 1 februarie 1985 a încetat sa mai faca parte din Comunitati carora le-a apartinut de la 1 ianuarie 1973, ca parte a Regatului Danemarcei (ca provincie daneza). Prin Actul sau de Reglementare din 1979 Home Rule Act) Groenlanda s-a bucurat de un statut special în Regat, guvernul sau având competente independente, în domeniul pescuitului, agriculturii si cresterii animalelor.
Dupa dobândirea independentei sale nationale (1979) în 1982 locuitorii Groenlandei au hotarât prin referendum iesirea din Comunitati. Aceasta atitudine a fost determinata de localizarea geografica izolata, în raport de celelalte state membre, de conditiile climatice, de particularitatile culturale ale populatiilor sale neeuropene, care au condus la cautarea de noi relatii si aranjamente,
de natura externa . Prevederile Tratatului CEE aplicabile tarilor si teritoriilor de peste mari au constituit un cadru adecvat pentru aceste relatii, cu toate ca au fost necesare o serie de prevederi aditionale
→ Prin Tratatul de la Lisabona orice stat membru poate hotarî, în conformitate cu normele sale constitutionale, sa se retraga din Uniune. Retragerea presupune urmatoarea procedura:
- statul membru care hotaraste sa se retraga notifica
intentiasa ConsiliuluiEuropean;
- în baza orientarilor Consiliului European, Uniunea negociaza
cu statul respective un acord care stabileste conditiile de retragere, tinând seama de cadrul viitoarelor sale relatii cu Uniunea. Acordul se negociaza potrivit art. 188N alin. 3 din T.f.U.E.
- acordul se încheie de catre Consiliu n numele Uniunii, care hotaraste cu majoritate calficata, dupa aprobarea Parlamentului European.
Tratatul înceteaza sa-si produca efectele (sa se mai aplice)
asupra statului în cauza de la data intrarii n vigoare a acordului
de retragere sau, n absenta unui astfel de accord, dupa doi ani de
la notificarea intentiei de retragere facuta de statul respective
Consiliului European, cu o execeptie. Consiliul European, în
200 A se vedea, Pierre Mathijsen, op. cit. p. 18.
201 A se vedea, opinia Comisiei asupra statutului Groenlandei 1983, EC Bull. -13) si textul tratatului amendat prin diferite regulamente ale Consiliului (JOCE, n. 2 /1din 1 februarie 1985 ;
A se vedea în acest sens, Pierre Mathijsen, op. cit. p. 18.
73
accord cu statul membru , în cauza, hotaraste în unanimitate sa prorogue acest termen.
Membrul care reprezinta n cadrul Consiliului European si
al Consiliului statul membru care se retrage nu participa nici la dezbaterile si nici la adoptarea deciziilor Consiliului European si ale Consiliului care privesc satatul în cauza.
Retragerea statului membru din Uniune nu este definitiva, deoarece T.U.E.-nou, prevede posibilitatea pentru acesta, n caul
în care se hotaraste, sa depuna o noua cerere de aderare, n conformitate cu procedura prevazuta de art. 49 (T.U.E.-nou).
1. Statutul de membru al Uniunii Europene.
În prezent, Tratatele comunitare consacra statutul de membru, pur si simplu n. a.), în principiu, titular de drepturi si obligatii, contrar anumitor organizatii internationale (UNESCO, OMS.), care admit membrii cu drepturi depline si membrii cu drepturi restrânse
O situatie aparte pentru aceste Comunitati, si care le consacra particularitatea este acordarea unui regim special de asociere,, unor state, potrivit art. 182 CE. Astfel, statele membre convin sa asocieze la Comunitati tarile si teritoriile neeuropene care întretin relatii speciale cu Danemarca, Franta, Olanda si Marea Britanie. Aceste relatii nu s-au stabilit în baza unei veritabile asocieri care sa antreneze
o participare efectiva la institutiile comunitare, ci este mai mult o modalitate speciala de extindere teritoriala a tratatelor . Scopul asocierii este promovarea dezvoltarii economice si sociale a tîrilor si teritoriilor si stabilirea unor relatii economice strânse între ele si Comunitati în ansamblul lor.
Acorduri de asociere sunt prevazute în art. 310 CE (fost 23 ) si art. 206 EURATOM. Potrivit acestor texte Comunitatile pot încheia acorduri cu unul sau mai multe state sau organizatii internationale, creând o asociere caracterizata prin drepturi si obligatii reciproce, actiuni în comun si proceduri speciale . Jurisprudenta Curtii de Justitie a dat o definitie larga acordului de asociere, ca find un acord creând legaturi speciale si privilegiate cu un stat tert care trebuie, cel putin partial, sa participle la regimul comuniatar. Un asemenea
202 A se vedea, Guy Isaac, Marc Blanquet, op. cit. p. 25.
203 Aceste ,tari si teritorii", numite astfele de Tratatul CE, sunt enumerate în anexa II din Tratatul
CE.
204 Idem.
205 A se vedea, Roxana Munteanu, op. cit. p. 319
74
accord poate comporta angajamente fata de statele terte în toate domeniile acoperite de tratat
S-au încheiat acorduri de asociere ce au avut în vedere si instaurarea progresiva a unei uniuni vamale cu Comunitatile, de exemplu, acordurile de asociere cu Cipru si Malta
De asemenea, au fost încheiate acorduri de asociere, ca o etapa pregatitoare pentru aderare la Comunitati (de exemplu, acordul cu Grecia), sau, au fost încheiate ca acorduri de asociere de tip nou, ca urmare a trecerii tarilor din Europa centrala si de est la economia de piata (este cazul acordurilor cu Ungaria, Polonia, Cehia, Slovacia, România si Bulgaria).
→ Tratatul de la Lisabona........vezi art310 Tf.U.E.
|